Теоретичні засади державного регулювання ринку землі в Україні - Melnyk, Viacheslav; Chyrva, Hanna; Polishchuk, Oleh (Економічні горизонти, 2019)
Реформування земель сільськогосподарського призначення є тільки початком масштабної та складної роботи з урегулювання земельних відносин. Мета дослідження. Мета статті полягає в аналізі теоретичних положень та правових засад запровадження ринку землі в Україні, його регулювання і створення відповідної нормативно-правової бази в сучасних умовах господарювання. Методологія. У дослідженні застосовуються загальнонаукові теоретичні методи: узагальнення, пояснення, групування – для аналізу поглядів економістів на об’єкт дослідження та формулювання висновків контент-аналізу первинних джерел, аналіз і синтез – для з’ясування основних наукових категорій дослідження, обґрунтування нових концептуальних положень, принципів, концепцій та категорій. Результати. Обґрунтовано термінову необхідність завершити створення інфраструктурних умов та законодавчо-нормативне реформування, що сприятиме створенню більш ефективного власника і забезпечить подальший інтенсивний розвиток аграрного сектора України. Відзначено, що функціонування ринку земель сільськогосподарського призначення є важливим кроком для подальшого соціальноекономічного розвитку України, у тому числі сільських територій, на екологічних засадах, що буде предметом подальших наукових досліджень. Відзначено, що в сучасних українських реаліях нормативно-правова база у сфері державного управління земельними ресурсами характеризується недосконалістю у підходах і принципах щодо основних положень, а також наявністю протиріч в діючому законодавстві. Практичне значення. Встановлено, що реформування ринку землі повинно сприяти ефективному використанню земельних ресурсів і сприяти їх раціональному використанню. Для цього необхідна участь держави в регулюванні використання земельних ресурсів, причому не тільки на організаційно-правовому рівні, але й як активного земельного власника, що стимулює ринкові процеси. Перспективи подальших досліджень. Визначено що для ефективного функціонування ринку земель необхідно забезпечити формальні та матеріальні гарантії власності й обігу, стабільність державної та місцевої політики відносно земельної нерухомості, інвесторів, формування ефективної системи просторового планування тощо.